Jag klarar inte skulden. Kostelic har gett mig ett väldigt bra erbjudande.
–Vi ska servera färre rätter. –Vad ska jag göra utan kött?
Du slarvar bort vårt familjearv som du lurat till dig från mamma.
Du ska inte tala om att luras.
–Satan! –Gick hon till polisen?
–Vart skulle hon annars gå? –Var är John?
Jag ville prata med dig om det. Behandlingen.
Jag vill inte fortsätta.
–Vi tog in alla som var på gården. –Söder Mälarstrand.
Moa-Li!
Jag är trött på politik på gräsrotsnivå.
Statsminister Olof Palme försöker komma fram.
Jag tänker öppna en ny krog och behöver en partner.
Vi ska göra det här tillsammans. Jag klarar mig inte utan dig.
Du vet att jag vill köpa Nina's.
Varför köper vi det inte ihop?
–Ska du inte ha lite mer juice? –Nä.
–Tycker du om nallen? –Mm.
Vill du och nallen hälsa på mormor på jobbet nån dag?
–Det kanske ni båda vill? –Gärna.
–Vi ska käka lunch med Uno. –Du får hälsa honom från mig.
Det ska jag. Vi ses sen, gumman.
–Hej då, älskling. –Hej då.
–Ska du inte ha lite mer macka? –Nä.
–Ska vi borsta tänderna? –Mm.
KNACKNING
–Tror du mormor glömde nånting? –Mm.
Kommer snart.
Glömde du nåt?
Jag vill bara prata. Jag vill bara träffa dig, jag svär. Dig och Moa-Li.
Jag vill inget illa.
–Hej, tjejen. –Jag ringer polisen om du inte går.
Hej, tjejen! Ska du komma till pappa?
Du rör henne inte!
Jag vill inget illa.
–Var det allt? –Ja.
–Är det så illa som vi tror? –Ja.
Men Nina är snart på fötter igen, så det löser sig nog.
–Gör vi det här igen? –Det verkar som det.
Jag ville bara kolla.
–De kan väl inte mena allvar? –Vad då?
Banken har lämnat över skulden till ett inkassoföretag.
Kan de göra så? Jag bad ju om mer tid.
–Och bad dem fara åt helvete. –Jo, jo.
Efter inkasso kommer Kronofogden.
–Kan du inte be Peter om ett lån? –Du kan inte mena allvar.
Säg som det är. Du drack, men mår bättre nu. Han kommer att förstå.
Nej.
–Vet du vad ditt problem är? –Vilket av dem?
Du är så jävla stolt. Och envis. Man får be om hjälp, om man behöver.
Inte av Peter.
Det vi gjorde fel på gården, det var att vi felprioriterade.
När du var borta insåg jag:
Ni är de viktigaste i världen för mig. Du och Moa-Li.
–Lägg bort vapnet i så fall. –Det är bara för vårt eget beskydd.
Vi ska till Spanien.
–Vilka? –Du och jag. Och Moa-Li.
Vi börjar om. Ett helt nytt liv.
Det kommer att bli skitfint.
–Då borde jag packa. –Vi behöver inte materiella prylar.
Lite till Moa-Li, bara.
Okej. Snabbt, då.
–Jag passar henne. Gå, du. –Men hon kan hjälpa till...
Det går fortare om du gör det ensam. Vi klarar oss. – Eller hur?
Fort!
Vad säger Nina om att du är här?
Hon har ingen aning. Hon skulle slå ihjäl mig om hon visste.
Det...finns nånting som du inte vet. Om henne.
Hon började dricka igen. I smyg.
Och det var därför som hon tappade greppet om ekonomin.
Ja... Och vad vill du att jag ska säga om det?
Hon dövade oron. Jag ursäktar henne inte...
Det gör du visst.
Folk har alltid ursäktat Nina.
Hon har inte rört en droppe sen Christina kom tillbaka.
–Ett lån får stället på fötter igen. –Jaså, det tror du?
–Du vet vad Nina är kapabel till. –Jo tack, jag gör ju det. Mer än väl.
Hennes missbruk är hennes val. Om det får konsekvenser, så får hon ta dem.
Jahapp. Du...tänker inte låna henne pengar?
Jag tänker inte låna henne pengar.
TELEFONSIGNAL
Skit i det. Svara inte.
–Vad fan gör du? –Hallå...
Hallå?
Tänkte du ange mig? Jag ser det på dig.
Fattar du vad jag har riskerat för att komma hit?
För att jag älskar dig. Men du bara skiter i mig.
–Nej, det är inte din... –Ljug inte för mig!
Kom, gumman.
Jag tror du har packat klart nu.
FELSIGNAL
Ge oss den kraft och styrka vi behöver. Ge oss nytt mod.
Ge mig hopp att klara av detta. Amen.
Astrid?
Astrid, hör du mig? Hör du mig?
Astrid, vakna nu. Vakna nu, Astrid!
–Astrid, hör du mig?! Snälla, vakna! –Så...
Det är morfinet.
Hon måste få sova.
Förlåt.
Stanna där du är.
John, ta det lugnt. Jag är obeväpnad.
–Gör inget dumt nu, John. –Du bestämmer ingenting.
Fan. Släpp!
Släpp dem!
John, låt dem gå.
Kom, gumman. Förlåt.
Ring efter förstärkning.
Vet du vad jag tänker? Att det borde ha varit jag.
Du har gjort mer för mig än vad jag nånsin har gjort för dig.
Tänk inte så.
Jag borde kanske ha lämnat dig.
Men jag är nöjd med hur det blev.
Och jag är stolt.
Över barnen och över det du och jag byggde upp tillsammans i Tanzania.
Jag har varit lycklig.
–Jag önskar jag kunde tro på det. –Du komplicerar lyckan.
Det har aldrig jag gjort. Jag har bara sett den.
Jag vill att barnen kommer hit, alla tre. Medan jag fortfarande har ork.
Det kommer att bli värst för Mårten.
Jag tar hand om honom.
Jag vet. Du har alltid varit en bra pappa.
Nja, inte alltid.
Bättre med barnen än med dig själv.
Gud älskar dig, Gustaf. Mycket mer än vad du tror.
Han dömer ingen.
Han vill kärlek, i vilken form den än tar sig.
Vad menar du?
Han skulle förstå.
Precis som jag.
Jag kommer att sakna dig.
Men Maggan! Vad roligt!
Förlåt. Jag bara...gick in. Jag har ett bord, men behövde lite tid.
–Så då gick jag bara in. –Kom, så sätter vi oss.
Varsågod och slå dig ner där.
–Jag ska äta lunch med Olof Palme. –Är det sant?
Jaha. Vad ska...
Vad ska ni prata om?
Jag hade hoppats på nåt uppdrag, men...vad ska han med mig till?
"Vad ska han med dig till"? Margareta Nilsson, nu skärper du dig!
Nerver och jantelag ska ingen lyssna till, särskilt inte du.
Om du bara visste hur stolt jag varit när jag har läst om dig i tidningen.
Jag har en klippbok där hemma. Och den har tomma sidor som ska fyllas.
Statsministern väntar. I väg med dig!
–Margareta. –Statsministern.
Sätt dig.
–Här är det sig inte likt sen sist. –Nej. Att ni kommer ihåg det.
Ja, vi säger väl fortfarande "du" hoppas jag?
Jag tänker möblera om i regeringen.
–Jag vill lyfta kvinnofrågorna. –Det var på tiden.
–Din barnstugeutredning imponerar. –Jaha. Tack, det...
Jag vet inte vad ni gör nu, men...
...skulle ni vara intresserad av ett nytt jobb?
–Ja. Behövs det statssekreterare... –Minister var tanken.
–Va? –Om du vill bli ny socialminister.
Sussi, vem är ansvarig för den här såsen?
Carmen!
–Ville du nåt? –Såsen är alldeles för stark.
–Skandinaver kan behöva lite krydda. –Vi har ett recept att följa.
–Har du blivit köksmästare? –Har du?
–Jag är mer kvalificerad än du! –Hur vet du nånting om...
Vad då "hur"?
–Ethel! – Kalla hit köksmästaren! –Köksmästaren!
–Ethel... –Köksmästaren!
–Ethel, hur är det? –Det trycker för bröstet.
–Ska vi ringa ambulans? –Det går fortare om jag kör henne.
Kom. Ett, två, tre.
Såja. Håll i mig.
–Var försiktig nu, Ethel. –Lycka till.
Snart framme. Såja, lite till.
Ethel?
Sådärja.
–Hur är det? –Bättre.
–Säkert? –Jag behöver ingen läkare.
–Jo, men vi måste nog ändå åka in. –Jag är frisk som en fisk!
Vad tycks? Dramatens elevskola nästa?
Jag hoppas få fason på Carmen och Nisse.
De behöver lära sig att tänka på andra.
Ta nu en riktig långlunch. Om de ska tro på att du kört mig till doktorn.
Jag har hittat den perfekta lokalen. Man kan ha uteservering på sommaren.
–Och köket? –Lite slitet.
Men det är bra. Och du kan göra om det som du vill.
Säg ja.
För din skull, och för min. Jag behöver dig.
Jag försöker räkna ut hur många år jag varit på DK.
–Jag vet inte. För många. –Ja.
Man ska förverkliga sina drömmar före 50, annars gör man det aldrig.
–Vad då, skulle vi närma oss 50? –Du, inte jag. Jag är en ung man.
–Du måste ta det. –Jag vill ta det.
Herregud, socialminister. Bara tanken på politik på den nivån...
Men det går inte.
Varför?
Hallå? Kan du sluta med hurtbullandet!
Lesbisk socialminister?
Man är en offentlig person. Det skulle aldrig fungera.
Jag skulle få smyga och smussla, och oroa mig för pressens avslöjanden.
–Pressen vet väl redan? –Inte att jag är lesbisk.
Bara att jag går på svartklubb.
Ja.
I så fall så måste jag berätta för Palme hur jag lever.
Det är väl bara att göra det?
Hej.
Ethel!
–Hur mår du? –Jo. Än är det liv i gumman.
–Vad sa läkaren? –Jag förstod inte mycket.
Mer än att jag ska undvika stress.
–Självklart. –Absolut. Det är viktigt.
–Och hur går det här, då? –Bra.
Allt flyter på.
Bra.
Då går jag och klär om.
–Kan vi prata? –Jag har fått nog. Det räcker nu.
–Snälla, lyssna. Jag vill hjälpa dig. –Precis som Mirko Kostelic?
–Nej, JAG vill hjälpa dig. –Hur då?
Jag köper DK, tar över driften och du slipper allt ansvar.
–Kallar du det för att hjälpa mig? –Du slipper personlig konkurs.
Jag säljer aldrig till dig.
Och jag förlåter dig aldrig för det du gjorde när mamma dog.
–Lönlöst att resonera med ett fyllo. –Ursäkta?
Det är lönlöst att försöka prata med ett fyllo!
Och vad menar du med det?
Nina...
...Calle har berättat.
Vad är det som har hänt?
Peter kan få ta över. Till och med jag vet när det är dags att ge upp.
–Du, hur är det? –Nej, snälla...
Du berättade för Peter. Du svek mig.
Ja, det kanske jag gjorde. Jag tänkte att han skulle förstå.
Det spelar ingen roll längre. Vi kan inte fortsätta ihop.
Nej?
Det var naivt av mig att tro att vi kunde laga nåt som du hade sönder.
–Om det är så du känner. –Ja, det är det.
Hur jävla otacksam får man bli? Jag erbjuder mig att lösa hennes problem.
–Och ta över hennes ställe? –Familjens ställe.
–Som hon drivit och byggt upp själv. –Det stället vore ingenting utan mig.
Hör du ens hur du låter?
Så klart Nina blir arg och sårad. Det hade jag också blivit.
Tar du hennes parti?
Du känner inte till alla omständigheter.
Men jag känner dig. När blev du så totalt tondöv för andras känslor?
Det är inte så svårt att förstå att du är ensam.
Det var en gång två flickor som bodde med sin mor i en stuga i skogen.
De var duktiga och glada.
De röda och vita rosorna...
Hon hette Gullet.
Den andra var mörk, och hon hette Rosenknopp.
De var goda vänner med skogens alla djur.
Astrid?
Så. Så.
Så.
Så. Så.
Tack. Jag kommer och hämtar honom så fort jag...
Vi tar hand om Mårten. Du behöver inte oroa dig.
Jag bad Ethel samla er för att jag har något att berätta.
Som ni vet, har restaurangen dragits med ekonomiska problem på sistone.
Jag har gjort allt i min makt för att lösa dem.
Men det räcker inte alltid med vilja.
Enda sättet att rädda restaurangen är att låta någon annan ta över.
–Vem då? –Det kan jag inte berätta än.
Och jag kan inte lova att det inte blir några uppsägningar.
Tack.
Åh, Nina, Nina, Nina...
–Du ska inte vara ledsen. –Nej...
Tack, Ethel. Tack för allt.
Gustaf!
–Vart ska du nånstans? –Ut.
–Vart ska du? –Släpp! Låt mig vara!
Ge mig. Ge mig dem.
–Vart ska du? –Jag ska ut! Jag ska bort, jag sk...
Får jag dem?
Det räcker nu. Det räcker nu.
–Hur länge har han druckit? –Sen tidigt i morse.
Tack, Yusuf.
–Gustaf. –Peter?
Varför sitter du här?
Jag beklagar sorgen.
Hon...var det bästa hos mig. Det vet du, va?
Det sämsta har du kvar, ser jag.
Ja, men Gud förstår. Gud förstår allting, eller hur?
Fråga inte mig.
Jag... Jag är ingenting utan henne.
Jag är ett stort jävla ingenting.
Jag begriper mig inte på dig och Nina – ni vet ju att det där inte hjälper.
Ja, ja, ja, ja, "mamma".
Du fick den. Det vet du, va?
–Inte vi. –Vad då?
Styrkan från mamma.
–Vad pratar du om? Nu går vi in. –Jag och Nina fick pappas svaghet.
Kommer du inte ihåg vad de sa? "Han är lite svag för flaskan."
Nina tror att hon är som mamma, men...det är du.
Det har ju alltid varit du.
Kan jag få den där?
Ska vi inte gå in nu och se till att du får en dusch och lite rena kläder?
Jo.
Palme, jag är ytterst tacksam för ditt erbjudande.
Men innan jag tackar ja, så är det nånting som du måste veta.
Jag...
...mumsar muff.
–Ska du säga det? –Nej, jag ska inte säga så.
Okej...
Fokus nu!
Palme, jag...
–Jag kan inte säga gay heller. –Säg bara att du är lebb.
–Nej, jag kan inte. –Nämen säg...lesbisk.
Eller homosexuell, det spelar ingen roll.
–Obotlig sjukdom, varning för smitta. –Lägg av. Det där är inte ens kul.
Varför ska det här vara så svårt att säga? Jag är en vuxen människa.
Mm...
Mumsar muff...!
Peter!
–Jag ska gå. Du får se dig omkring. –Nej, du kan stanna.
Jag...
Jag har just sålt Oscarshof, till Mirko.
För att betala skulden här.
Betala den, inget annat.
Så du kommer att fortsätta att driva och äga den helt själv.
Jag vill inte ha nånting i gengäld.
Mer än att...
...du kanske...
...du kanske kan förlåta mig nån gång.
Ja, det... Det var bara det.
Jag kan inte göra det själv.
Jag vill att vi gör det som mamma ville, egentligen.
Att vi driver och äger ihop, alla tre. Du, jag och Gustaf.
Hur skulle det gå?
Jag vet inte. Vi har aldrig försökt.
Nej, det...
–Jag ska tänka på saken. –Bra.
Ja...
–Tack. Tack för allt. –Ja.
Du...
Får jag höra av mig nån gång?
Det är vårt. Nostro.
Kom!
På startlinjen ses bröderna Fåglum...
I Palmes nya regering blir Margareta Nilsson socialminister–
–och Krister Wickman utrikesminister.
–Nu samlas vi. – Varsågod, tag plats. –Tack.
Margareta Nilsson, socialminister, och Krister Wickman, utrikesminister.
Då kör vi i gång.
–Hej. –Hej.
–Hur är det? –Det kommer att bli bra.
–Fint att vara på Djurgårdskällaren. –Det heter fortfarande Nina's.
Men vi kan byta till Djurgårdskällaren igen.
–Eller till DK. –Då är Djurgårdskällaren lika bra.
–Mamma, kan du komma en sekund? –Absolut. – Vi får prata mer sen.
–"Det bästa hos dig"? –Va?
Ja, du sa att Astrid var det bästa hos dig.
–Ja, så var det. Varför...? –Ja, nej, nej. Det var inget.
–God kväll. Hur var namnet? –Rosenlind.
Rosenlind, tre personer. Då kan du komma med mig.
–Vad är det här? –Turre...
Ser jättegod ut.
–Goldstein. –Suzanne? Det är Peter.
–En Skagen, en Rydberg, bord 7. –En Skagen och en Rydberg.
Ja, vi har inte öppnat än.
Jag ska bara...hämta en sak. – Hej.
–Hej. –Hej.
–Vad fint ni har fått det. –Tack.
Jo, jag ville... Jag ville säga förlåt.
Du hade rätt.
Om...min stolthet.
Och om Peter.
Du hade rätt om allt.
Och...så ville jag fråga...
...om du hade kunnat tänka dig att komma tillbaka.
Jag vill inte. Jag kan inte.
Vi öppnar snart.
Jag får göra det jag verkligen vill, kanske för första gången.
Jag menar inte till restaurangen.
Jag menar till mig.
Vill du, Nina Marika Margareta Löwander, ta Carl Frank Svensson–
–till din äkta make och älska honom i nöd och lust?
Ja.
Och vill du, Carl Frank Svensson, ta Nina Marika Margareta Löwander–
–till din äkta maka och älska henne i nöd och lust?
Ja.
Textning: Ulrika Jansson Båving Svensk Medietext för SVT